STAV: Građansko, slava mu i milost!
![](http://crnogorskiportal.me/media/2630/Gradjanska%20slava%20mu%20i%20milost.jpg)
Zaključni, odnosno, zavjetni
poklič dužnosti - ,,Tako mi Bog pomogao“! - novoizabranog predsjednika
Skupštine Republike Crne Gore Alekse Bečića nije bio samo naivni i emocijama
vođen otklon od pravno sankcionisanog teksta administrativne zakletve. To je
podsjećalo i na crnogorsku verziju poslovičnog oportunizma i političko ,,dobro
jutro čaršijo, na sve četiri strane“.
Zaklinjanje u svevišnjeg za
govornicom Skupštine može biti viđeno i kao potvrda lojalnosti novog
skupštinskog administratora vjernicima-glasačima i izbornom pobjedniku,
mitropolitu Amfilohiju
Zaklinjanje u svevišnjeg za
govornicom Skupštine može biti viđeno i kao potvrda lojalnosti novog
skupštinskog administratora vjernicima-glasačima i izbornom pobjedniku,
mitropolitu Amfilohiju. Istovremeno, to može biti i poruka novom mandataru da
je takmičenje u servilnosti prema mitropolitovoj izbornoj bazi tek započelo.
Šta god bio slučaj, Bečićevo uvođenje Boga u skupštinsku salu nije bilo
primjereno.
Od vremena postizbornog noćnog
rukoljublja mitropolitove nadlanice, budući predsjednik vlade Zdravko
Krivokapić je prešao na iskaze uvažavanja prema dijasporskom četniku i osuđenom
teroristi, pokojnom Nikoli Kavaji. On je, po sopstvenom tvrđenju, prije dvije
decenije ,,slučajno“ dočekao ovog teroristu u društvu ideoloških
istomišljenika, dok je uz lozovu rakiju, mezetluk i jecanje svetih struna
guslar ,,razgonio Turke na buljuke“.
ANTIKOMUNIZAM ILI
PAKTIRAJE SA RAVNOGORCIMA
Nekadašnji antiratni aktivisti
i mnogi suverenisti se pitaju da li je, igrajući na političku kartu
antikomunizma, ovaj ,,crnogorski Mujica“ želio da potvrdi da je izborno
legitimizovana ravnogorska ideologija živa i zdrava u srpskoj Sparti.
Mislim da je neophodno da
gospodin Krivokapić javnosti ponudi objašnjenje svojeg mladalačkog ideološkog
zanosa koje ide korak dalje od uvredljive tvrdnje o ,,slučajnom“ gostu na
četničkom prijemu. Budući predsjednik vlade koji zagovara iskorak u takozvano
građansko ne bi trebalo da nosi ovakav teret sumnje.
Politički oportunisti su
shvatili razliku između riječi i djela, pa su im usta puna ,,građanskog“, čija
izborna ,,pobjeda“ predstavlja ,,osvježenje“ u crnogorskom političkom i javnom
prostoru. Tačno je da je mirna smjena vlasti izuzetno dostignuće, ali je
jednako važno kako je i s kime to dostignuće ostvareno. Svaka pomisao na DPS u
opozicionim klupama mi izmami osmijeh na lice. Istovremeno, čin odlaska
samodefinisanih građanskih političara na konsultacije pod Ostrog me uozbilji,
jer se zapitam da li su oni tamo išli ,,po svoje mišljenje“.
Vrijeme će pokazati da li je
manastirski sastanak bio izraz sofisticirane političke taktike i spoznaje o
simboličkoj vrijednosti lokacije ili strateška greška koja će tek doći na naplatu.
ULOGA SPC
Najnovija (a ipak toliko
buđava) racionalizacija izbornih i postizbornih paktiranja je tvrdnja da je
crkva (MCP) nevoljni učesnik u procesu političkog odlučivanja u
Crnoj Gori, i da će se, nakon
stabilizacije i ozdravljenja društva, ona svojevoljno i rado vratiti u svoje
prirodne teološke okvire! Značajni poslovni i politički investitori pokušavaju
da tako okarakterišu skorija dešavanja, i time opravdaju sopstvenu ulogu u
procesu koji može da vodi u klerikalizaciju političkog i javnog prostora u
Crnoj Gori.
Ovo je klasična zamjena teza
koja laž nameće kao istinu. Ta laž se sastoji u tvrdnji da je Crkva uvučena u
sferu političkog odlučivanja, odnosno, da je višemjesečno prskanje svetom
vodicom Crne Gore kao prostora kojim dominira Crkva izazvano samo i isključivo
djelovanjem korumpirane i kriminalizovane strukture na vlasti. Da li to znači
da su litijašenje, srpske zastave, slavljenje profesionalnih ubojica iz Crvenih
beretki i eminentnih ratnih zločinaca, kletve bezbožnika i nacionalnih Crnogoraca,
nacionalističko orgijanje i tradicionalno četnikovanje bile iznuđene odbrambene
reakcije Crkve-čistunice? Upotreba diskursa karakterističnog za tradicionalne
nacionaliste (,,Nijesam ja nacionalista, nego patriota koji se brani od
agresivnog nacionalizma drugih“) stvara dilemu: da li da vjerujemo ovakvim
tvrdnjama ili sopstvenim očima?
Za one u Crnoj Gori i šire
koji još uvijek mogu, žele i imaju hrabrosti da drže oči otvorene, jasno je da
je tokom proteklih trideset godina Srpska pravoslavna crkva u Crnoj Gori (MCP)
bila integralni dio sfere političkog odlučivanja i njen aktivni učesnik. Takođe
je tačno da su sve aktivnosti MCP tokom te tri decenije bile usmjerene ka
osporavanju prava Crne Gore na nezavisnost i postojanje izvan čvrstog zagrljaja
,,majke“ Srbije.
Takozvana ,,duga politička
igra“ MCP je kulminirala pobjedom mitropolita Amfilohija na zadnjim izborima.
Postizborne trzavice i trgovine ukazuju i na želju da se Crna Gora uvede
(vrati?) u takozvani Srpski svet. Tvrdnja da je Crkva nevoljni učesnik u
političkoj utakmici i da je njena uloga veoma ograničena i vremenski oročena
ima za konačni cilj – da prevari. Ostaje da se vidi da li ovakva priča znači i
pravljenje odstupnice ukoliko se pokaže da građanska politička alternativa ne
može da pacifikuje svoje izborne partnere iz DF-a i da Crna Gora pod
Amfilohijevom kamilavkom korača ka balkanskoj verziji Dugin-ovskog raja.
Imajući ovo u vidu niti je korisno, niti politički mudro, bježati od činjenice
da je ,,građansko“ u Crnoj Gori još uvijek više aspiracija nego li snažan i
pobjedonosan politički faktor.
Jedini od rijetkih političara
koji je ostao dosljedan svojim ranije definisanim stavovima i principima je
Andrija Mandić. On uvjerava građane Crne Gore da je na izborima pobijedio
srpski narod, pa bi sve osim njihovog preuzimanja vlasti
značilo prekrajanje izborne
volje. Koliko god ta pilula bila gorka, moramo je progutati na suvo, jer je
stvarnost neumoljiva.
Oni u Crnoj Gori koji nijesu
vjernici, polažu male nade u božansku intervenciju koja će poboljšati kvalitet
njihovih života. Istovremeno, tanušno inicijalno povjerenje u ,,građanske“ i
,,demokratske“ kapacitete novoustoličenih izvršitelja se svakodnevno troši.
Nedoumice o tome da li se i u ovoj novoj crnogorskoj političkoj kući pažljivo
vodi računa o tome ,,ko se kako krsti“ moraju biti otklonjene što prije.
1 Komentara
Njegoš Postavljeno 05-10-2020 05:44:05
Zanimljivi su ovi ravnogorci-s jedne strane svojataju Njegoša a s druge strane kuju zavjeru protiv njegovih potomaka.Tako su u Splitu htjeli izvršit atentat na potomka Nikolinog-dali znaju Crnogorci da je Damir Milišić koji živi u Splitu u Vinkovačkoj ulici 51, potomak zadnjeg Crnogorskog Kralja.Njega je dugo pratija Željko Milovanović u Splitu i još neki srpski agenti i pripremali atentat.Taj atentat je triba bit kraj dvorane Koteks u Splitu.Pokušaj atentata je sprijecen ali je opet Željko Milovanović i braca Malfalani uspjela ubit Pukanića nakon neuspjelog atentata na Damira u Splitu-Ta banda koju predvidi srpska crkva ima puno na duši mrtvih,a jedino ih se može zaustavit trajnim izgonom iz Crne Gore
Odgovori ⇾